Je to gigolo.
- Kdo? - Jules! Ten chlápek. Je to gigolo.
Nechápu to.
Jaký to bylo?
- Co? - To kotě dneska.
Nic nebylo.
- Ale vždyť... - Jo.
Její kámoška mě najala, abych jí pomohl překonat rozchod.
To se podrž. Dostal jsem scénář, že mám bejt chlap snů...
Navíc už zaplatila za dvě rande.
- Dvě předplacený a scénář? - Jo.
Máš kliku. Koho máš hrát?
- Učitele. Normálního, romantickýho. - Hustý! Takovou zakázkou jsem neviděl.
Neboj.
- Co by se mohlo stát? - Nevím.
Kapavka? Herpes?
Nebo hůř! Může se zamilovat.
Tohle není Pretty Woman. Nezamiluje se do gigola.
Ale ona neví, že je to gigolo!
Jsi úplně blbá?
V Pretty Woman to věděl, to on jí zaplatil.
V tomhle případě platíš... Platíš ty?
Jo.
Je strašně nepravděpodobné, že by se zamilovala, Milou.
Je to typ chlápka, co říká: „Dobrou chuť!“ Elsa nesnáší...
Sklapni! Jede se jinam.
- Co chceš? - Sklapni!
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
NEMOŽNÝ PLÁN
ŠÍLENÝ PLÁN
ODVÁŽNÝ PLÁN
- Pěšky tam budeme dřív. - Jo...
Omlouvám se za ni. Ohodnoťte ji dobře.
- Nashle! - Nashle!
- Děláš hroznou blbost. - Nemluv, dokud k ní nedojdeme.
- Pak jí můžeš všechno vyklopit. - Věř mi trochu!
Řekla jsem mu jasně, aby to navlík tak, aby se jí líbil.
Sešla ses s ním?
Jules?
- Zvoní, zvoní to. Volá! - Co mám říct?
Večeře v pátek večer.
Jasně, našel. A kde? V Charlottině kabelce?
Ne, na baru na večírku.
- Kde jste? Můžu se stavit? - Můžu vám ho dovézt.
- Rád vás zase uvidím. - Hrozně to trvá. Úsměv.
- Hotovo? - A je to.
- U kolotoče? - Výborně. Zatím.
Tohle je odteď tvůj nový mobil.
Jak jsi jí to mohla udělat?
Nestačilo to s Maxem? Je to nechutný.
Je to jinak. Je to nová aplikace jako Dáme jídlo na ptáky.
Vybere si každá! Vidíš ty možnosti?
- Ne. Ne. Ne. - Tenhle by se ti líbil.
- Nechtěla jsi Else pomoct? - Ticho!
Navíc je to nelegální!
Kam jdeš!
- Jsi hrozně upjatá, já bych se rozdala. - Jo? A kde jsi vzala peníze?
Už dva roky u mě bydlíš zadarmo, protože prej nemáš prachy.
- Jsi hnusná! - Máš připravenou omluvu?
Milou, klídek.
Kašli na to. Mysli na Elsu.
„S tím týpkem to bylo bezva.“
„Měla jsem nervy, ale fakt mi to pomohlo.“
„Dobrou, miluju vás, El.“
Přestaň prskat!
Zaplatila jsem jenom dvě rande, uvolní se a konec.
Jestli uvidím, že se byť jen trochu...
Už se mnou nepromluvíš? Budeš dost osamělá, jsem tvoje BFF.
Objednáš Uber?
Přece nepůjdeme pěšky!
Milou...
Jsi fakt příšerná!
- Jsi příšerná, Milou! - To ty!
NOVÁ ZPRÁVA KOMU: JULES DUPONT
KDE JSI?
KDE JSI? JSEM NA CESTĚ!
Trapárna.
Za maminku...
- Dej si. - Neměl by jíst tolik cukru.
Nejí jen cukr. Občas dostane hranolky, těstoviny, kebab.
Dokonce i slámu.
Tak nepruď!
Už odešli?
Slyšíš ten vodopád?
- Milou čůrá. - Antoine!
A teď řve na bráchu, že udělal něco fakt strašnýho,
třeba nechal lžičku v myčce.
Ty vole!
Kurva!
Pak můžem dojít na nákup?
Jasně. A pak skočíme na blešák, ne?
A najíme se s rodinkama kámošů.
Nevíš, jak mě nasrat?
Mluvíš jak dlaždič!
U pohovoru si musíš dát pozor na pusu.
Nejsem si jistá, že je to práce pro mě.
Vedoucí cukrárny.
- A šéf vypadá jako úchyl. - Zažaluju ho.
- Haló? - Kdo volá?
Vteřinku. Tvůj táta.
Bežím. Sejdeme se u vlaku?
- Fajn. - Měj se!
Ano, prosím?
Teď nemůžu mluvit, ale sejdeme se v 11.
Super.
- To byl on? - Brácha tu není?
Přestaň!
Ještě jsi neměla spokojený trimestr, co?
Ale jo.
Už zase začíná, Antoine!
Dělá to znovu! To stačí!
Nedávej tam ty klíče, vykradou nás!
Jasně, seberou vám teflonový pánve.
- Užij si jógu! Hezký den! - Užiju!
- Antoine? - V koupelně.
- Vzal jsi mi sušenky? - Dobré ráno.
- Dobré ráno. Máš moje sušenky? - Jo, jsou v kuchyni.
Nej brácha na světě!
Tak zatím!
- Co spláchnout? - Nestíhám!
NOVÁ ZPRÁVA JULES DUPONT
CO ŘÍKÁŠ SKLENIČCE S PANÍ ČUNĚTEM?
To je trapný...
Ahoj.
Čau.
Ahoj.
- Vypadáš líp. - Je mi líp.
Jo.
- Už jsi slyšela o sportovní hale? - Něco málo.
Je to hustý...
Už přijeli z televize.
- Nevím, co jim říkat. - Pravdu? Počkat, to neumíš.
Ale nevyhodíte je, ne?
Nevím. Nezní to spíš jako tvoje řešení?
Ahoj.
Jo. Čau.
Ano, vnikli tam bez povolení,
ale ta hala je už čtvrt roku zavřená.
Včera v noci mrzlo a neměli kam jít.
Migranti jsou taky lidi, pane.
Dobře. Čistě mezi námi, co si myslíte, že z té haly nakonec bude?
Tu stížnost si srolujte a narvěte do prdele.
Díky za zavolání.
- Ahoj. - Ahoj.
Co to mělo být?
Platila jsem za sex, ne sváču a dobrou.
- Promiň, ale je jako Fort Knox. - Bojí se.
Proto ti platím, abys odemkl pevnost.
Většinou, když vejdu na scénu, jsou dveře dokořán...
Když nechce, tak nechce.
Tohle se jí s mlíkem.
Můžeš se soustředit, prosím?
Fajn. Druhá fáze. Tady máš program.
Udělej do puntíku, co tu máš napsaný. Pak...
jí nabídneš tohle.
Určitě se upatlá.
Sundáš jí tričko... Víš, co máš dělat.
- Dobře, zkusím to. - Dáš do toho všechno.
Všechno, chlape!
Naučil ses historku o tátovi a hlídači?
Jo...
- Nezníš moc jistě. Tak naučil? - Jo. Nevěříš mi?
Jo... Řekněme, že ano.
Jasně. Taková malá nepříjemnost.
Karta byla zamítnuta.
Fakt?
Do večera to vyřeš, nebo si nechám košík.
Jasně.
Mám milion karet. Za koho mě máš?
Julesi! Julesi!
Co si o ní myslíš? Je skvělá, ne?
- Je skvělá, ne? - Není to fuk?
Líbí se ti.
Já to věděla. Dej do toho všechno! Věřím ti!
Jsem geniální.
Benjy, kamaráde!
Jak to jde?
- Líbilo se ti to? - Hrozně se zlepšil.
- Ahoj, Manon. - Jak to jde?
- Jdeš ke Karine? - Nevím.
- Nevím, možná. - Někdo tě nahání...
Přítelkyně posílá nákupní seznam.
A tohle.
Jo...
- Tak zatím. - Měj se.
V balení sušenek jich je 16.
Bývalo jich 32, 34, když jsi měla kliku. Děsný, co?
- To je marketing. - Marketing?
Dají jich tam polovinu, takže koupíš dvě balení.
- Dává to smysl. - Jo.
Mimochodem, zlato, nemohl bys mi půjčit 200?
Dneska, hned, před 18:30?
- Elsa má narozeniny. - Už jsem ti přispěl po netu.
- A jo, internetová sbírka. - Nevím.
- Uvidím, co se dá dělat. - Nedělej si starosti.
Neboj, nepůjdu s tebou až na vlak, nejdeš na Titanic.
PROBLÉM SE SMLOUVOU. NEODJÍŽDĚJ. ZAVOLEJ.
- V pohodě? - Jo.
Už poběžím.
- Měj se! Pa, kámo. - Tak příště!
Pojď dál.
Už nezasněžujte, prosím.
Nezašla bys na oběd?
Zdám se sice nedosažitelný, ale jsem pohodář.
Aspoň se to říká.
Spolubydlící přijde pozdě, mám čas.
- Známe se? - Možná mě znáte.
Jejda.
Z reklamy.
Z tý na... Carole!
- Jo? - Vidíš ho? Je z tý reklamy.
- Ten, co prdí ve výtahu. - Ne!
- Na Espumisan! - Espumisan?
Cena za slávu.
- Jak to šlo? - Jen vystoupím z role.
Není to snadné.
To nestihnete, než se mimi narodí.
Co ty víš? Jsi architekt?
Pauza skončila!
Jak dlouho mám bráchovi lhát o tvý mateřský?
Antoine si myslí, že chodíš na jógu?
Už bych dávno musela být Dalajláma.
A co ten tvůj Jules?
Proč mu nezavoláš?
- Nevím, mám blok. - Nenuť se.
- Není to ono. - Myslíš?
- Ano. - Ne.
Prostě mu napiš.
- Ne. - Jo.
- Jo! - Ne!
Říkala, že má blok.
Jo. Co mu mám říct?
Sežerou ji rozřezanou prasata...
- Chlap takhle zabil holku z Tinderu. - Fakt?
To bylo v Černým zrcadle.
Neboj se, zlato.
Věř mi!
Nech mě. Postarám se o to. Vydrž!
Počkej. Vteřinku.
Jednoduchý, přímý...
rozkošný a poslaný.
- To ne! - Neodeslala jsi to?
To ne!
Sakra, tohle je bramborový škrob?
Filmařské triky, kámo.
- Nemůže se čekat na sníh. - To rozhodně.
Co to máš? Vysílačku?
To mi dala Elsina kamarádka, patří k roli.
- Už jí říkáš Elsa? - Nechápu to. Koukni.
- Neposílej kraviny. - Ta věc neumí smajlíky.
Pošlu si to do mobilu, tam se to zobrazí.
Tak co?
Broskev, kukuřice, srdce.
- Chce to. - Přitom...
Co odepíšeme?
Na.
Divadlo? Mám hrát divadýlko?
Nemusíš, je to klientka. Jen to opiš.
Přidám lilek, lilek...
broskvičku a jazyk.
- Styl. - Do háje...
Sejdeme se u služebního vchodu.
Théâtre Déjazet. 18:30.
A dáme tam kukuřici, donut a kapičky.
Hotovo.
- Dostane normální zprávu? - Jsem snad geek, nebo ne?
Přepošli to.
Odepsal!
- Co píše? - Mimozemšťani, hovínko, mimino.
Služební vchod. Théâtre Déjazet. 18:30.
Santa, nemocnice, nemocnice.
Je to psychopat.
To je dobrý, ne?
Není to špatný a máš rande, holka!
Ty mimozemšťani jsme my dva.
A Santa možná znamená, že jsi dar z nebes.
- Myslíš? - Ne.
- Théâtre Déjazet. Zajímavé, že? - Jo!
- Je originální, boží nápad. - Je to jen divadlo!
Ale co znamená to hovínko?
Jo! Třeba chce říct, že jsme jako mimozemšťani...
v zasraným světě.
Neřeš! Odepiš. Jinak si bude myslet, že si s ním hraješ.
- To dělaj běhny. - Fakt?
- Jo. - Hovadina.
- Ale jo, dělaj. - Jo.
- Ne! - Ty jsi randila za krále Klacka.
- Jo. - Dobře.
- Ničemu nerozumíš. - Ale jo.
Promiň, chodím pozdě.
Tři minuty ti odpustím. Jak se máš?
- Jdeme? - Ano.
Je to překvapení?
Věříš mi?
Ano.
Tady Jules.
Dobrý večer.
ÚNIKOVÝ VÝCHOD
Kam jdeme? Co to je?
- Připravil jsi i piknikový koš. - Jo.
- Co máš? - Masové kuličky.
- Kuličky? - Nejíš je?
- Sendviče? - Ano.
Miluju masové kuličky!
Co tam je? Tohle je super.
- Jak to tu znáš? - Pojď.
Celý život žiješ v Paříži?
Já jo, ale už to tu nevnímám.
Chodíme pořád na ta samá místa, je to nuda.
Ale... Páni!
- To je úžasný. To je hezký. - Pojď.
Je prostě škoda, že se nezastavíme a neužíváme si město.
- Páni! - Pšt!
No tak! Pojď!
MANON: PŮJDEM ZÍTRA NA OBĚD?
RÁD.
- Jsi to ty? - Ne, Catherine Deneuvová.
- Zůstala jsi do zavíračky? - Ne, zapovídala jsem se.
Těhotenský řeči.
- Co děláš? - Půjdu se osprchovat.
Můžu jít s tebou?
Ne, nemám chuť. Jsem tlustá a nechci, abys mě viděl nahou.
Dej mi chvilku, jinak bouchnu.
- Ty můj popcornečku! - Ne.
A vypni si vyzvánění.
Víš, že nesnáším to pípání.
Pořád něco pípá. Myčka, televize, pračka, mobily.
Štve mě to!
Zlobíš se na mě?
Vůbec ne.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Je výborná.
- Neděláš to poprvé. - Co?
Víš, tajné divadlo, koncert, piknik.
Chceš sendvič?
Hezky měníš téma.
Přiznávám se.
Chodíval jsem sem.
Táta miloval hudbu a divadlo a...
neměl peníze, tak se domluvil s hlídačem.
Fakt?
Nejsem tu poprvé, ale poprvé s dívkou.
Pro moji rodinu je hudba vším.
Sakra!
Sakra.
- To nic. - Jsem idiot!
Proč se vždycky zapatlám a nejsem jako ostatní,
co mají dokonalý účes a úzké černé džíny...
Jsem prase, jsem nechutná. A pořád špinavá.
Co to plácáš? Je to fuk.
- Sundáme to. - Jo?
Počkej, dej mi chvilku. Promiň...
- Co se děje? - Já...
- Nemůžu? - Proč ne?
Už půjdu, promiň.
- Odcházíš? - Ano.
Ještě zbývá hodina.
Elso!
Elso, počkej!
Elso!
Počkej!
Sakra, promiň.
- Promiň. Co je špatně? - Všechno.
Jsem nemehlo.
Nevidím před sebou nemehlo.
Jsi krásná.
Přes tu krásu nevidím špinavý svetr.
Neodcházej takhle.
To je moc hezký, ale....
příště si zašukáš.
Žádné příště nebude.
Co se děje?
Chováte se divně.
Vy mi něco tajíte?
Co?
Musíme se přiznat.
Charlotte se musí přiznat.
Tak jdeš?
Nezarezervovaly jsme ti oslavu.
Ty jo...
Už jsem se bála.
A dál?
A...
A... A...
nikdo ti nepřispěl na dárek.
Prozatím.
Ano, prozatím.